Anna. Elsa.
Kohta nukkumaan.
Voi ei. Lumihirviön taika on vanginnut prinsessan.
Nopeasti, Elsa. Tee prinssi. Komea prinssi!
Voi ei! Prinssikin on vanki.
Mitä vaaroista, kun on rakkautta?
Anna.
Pussailu ei pelasta metsää.
Kadonneet keijut kutsuvat.
Millaista ääntä kirahvi pitää?
Unohda. He herättivät keijukuningattaren.
Hän murtaa taian ja pelastaa kaikki!
Ja kaikki menevät naimisiin!
Mitä te leikitte?
Lumottua metsää.
Prinssi ja prinsessa...
Tuollaista lumottua metsää en olekaan nähnyt.
Oletko nähnyt lumotun metsän?
Siis mitä?
Olen. Kerran.
Etkä ole koskaan kertonut meille?
Voisin kertoa nyt, jos te...
- Selvä. Nyt. - Kerro nyt.
Oletko varma tästä?
Heidän on aika tietää.
Tehdään myöhemmin iso lumiukko.
Jos he rauhoittuvat kuuntelemaan.
Kaukana,
hyvin kaukana pohjoisessa,
oli hyvin vanha ja hyvin lumottu metsä.
Mutta sen taika ei tullut haltioista eikä kadonneista keijuista.
Sitä suojelivat kaikkein voimakkaimmat henget.
Ilman.
Tulen.
Veden.
Ja maan.
Mutta se oli myös salaperäisen pohjanväen koti.
Oliko pohjanväellä taikavoimia kuten minulla?
Ei, Elsa. Heillä ei ollut taikavoimia.
He vain käyttivät hyödykseen metsän antimia.
Heidän tapansa olivat erilaiset kuin meidän.
Mutta silti he vannoivat meille ystävyyttä.
Sen kunniaksi teidän isoisänne, kuningas Runard, rakensi suuren padon -
vahvistamaan heidän vesiään.
Se oli rauhan lahja.
Olipa se iso rauhan lahja.
Ja minä sain kunnian lähteä metsään juhlistamaan sitä.
Seiso suorassa, Agnar.
En osannut valmistautua siihen, mitä tuleman piti.
Aloimme luottaa heihin.
Olimme lumottuja.
Kaikki tuntui niin...
...taianomaiselta.
Mutta jokin meni pieleen.
He kävivät kimppuumme.
Mene taakseni.
Taistelu oli julma.
Teidän isoisänne...
Isä!
...kaatui.
Tappelu suututti henget.
Varokaa!
He käänsivät taikansa meitä vastaan.
Kuulin äänen.
Ja joku pelasti minut.
Henget kuulemma katosivat tuolloin.
Ja paksu sumu peitti metsän.
Sumu sulki kaikki metsän ulkopuolelle.
Sinä yönä palasin kotiin Arendelin kuninkaana.
Voi sentään, aivan mahtavaa.
Rakastan sinun pelastajaasi.
Kunpa tietäisin, kuka se oli.
Mitä hengille tapahtui?
Mitä siinä metsässä nyt on?
En tiedä.
Sumu on siellä edelleen.
Kukaan ei pääse sinne.
Eikä kukaan ole tullut ulos.
Eli olemme turvassa.
Kyllä.
Mutta metsä voi herätä taas.
Meidän on varauduttava vaaroihin, mitä se voi tuoda.
Niinpä. Sanotaanko isälle hyvää yötä?
Minulla on vielä kysyttävää.
Säästä ne toiseen iltaan, Anna.
Tiedät, ettei kärsivällisyyteni riitä.
Miksi se väki hyökkäsi kimppuumme?
Kuka alkaa tapella, jos saa lahjan?
Luuletko sinä, että metsä herää taas henkiin?
Vain Ahtohalla tietää.
Mikä Ahto?
Kun olin pieni,
äiti lauloi laulua erikoisesta joesta nimeltä Ahtohalla.
Se joki tiesi kaikki vastaukset menneestä.
Siitä, mihin me kuulumme.
Vau!
Laulatko sen meille? Ole kiltti.
Hyvä on.
Tulkaa viereeni.
Oikein lähelle.
Missä kuohuu
Tyrskyt veen
Siellä vuo tuo
Virtaa muistojen
Uinu kultain turvass' ain'
Ja lohdun löydät sanoistain
Alta hyisen
Pinnan sen
Tieto löytyy
Polku kultainen
Tyynnyttää sen mieles suo
Mut varo ett' ei vie sen vuo
Niin toiset laulun kuulla voi
Ja sävel sen näin taikaa soi
Mut rohkee täytyy olla sun
Tiedon kun saat sä salatun
Missä kuohuu
Tyrskyt veen
Siellä oottaa
Äiti muistojen
Sinne kulje pikkuinen
Ja löytää saat
Sä totuuden
Teidän majesteettinne.
He ovat valmiit.
Anteeksi.
Minä tulen.
Kuuletko tuon?
Minkä?
Antaa olla.
Nautitko uudesta ikiroudastasi, Olaf?
Tämä on unelmaelämää.
Kunpa tämä kestäisi ikuisesti.
Ja silti muutos pilkkaa meitä kauneudellaan.
Mitä nyt?
Anteeksi. Aikuistuminen saa minut runoilemaan.
Olet vanhempi ja tiedät siksi kaiken.
Mietitkö koskaan sitä,
ettei mikään ole pysyvää?
En.
Etkö?
En malta odottaa, että minustakin tulee ikivanha,
eikä minun tarvitse murehtia tärkeitä asioita.
En tarkoita sitä.
En murehdi, koska...
Minullahan on sinut ja Elsa ja Kristoff ja Sven.
Ja portit ovat auki,
enkä ole enää yksin.
Vaikka tuuli taas kylmempi on se
Ja me vanhempii oomme
Ja nuo pilvet taivahalla syksyn viimaa tuo
Ei tuu kurpitsasta muuta kuin lantaa
Ja tää lehti pitää kompostiin kantaa
Siksi täytyy luottaa varmaa varmempaan
Joo, jotkin muutu ei
Niin kuin kätesi kädessäin
Jotkin vaihdu ei
Niin kuin se et oot ystäväin
Kuten muuri tuo joka järky ei
Paikallaan aina seisoo
Jotkin muutu ei
Niin kuin tuo halisi lämmin sun
Näin lehdet taas putoo puista
Silloin eespäin mä katsoa muistan
Polvillesi siitä heti, sitten kosit Eikös niin?
Mut mä oon tosi surkee tumpelo näissä
Siks mokailen kuin oisin jo häissä
Romanttisen osuuden voit jättää mulle siis
Joo, jotkin muutu ei
Niin kuin tunteeni aito tää
Jotkin vaihdu ei
Viisaus porojen yllättää
Mut jos tempun teen
Ja mä kosaisen
Mä vihdoin sen tehnyt oon!
Eikö?
Jotkin muutu ei
Sven, sun paras on onnistuu
Ei tuuli uinu
Mä kutsun tän kai siksi kuulen
Se mitä tietää?
En taida olla valmis muutokseen
On päivät kultaa
En niitä päästäis pois
Jäädy ei tää hetki
Mut nautin kuin se viimeiseni ois!
Näin tuuli kun kylmempi on se
Ja te kai vähän vanhempii ootte
On aika kiittää jälleen
Kun sadon antoi maa
On elo niin yltäkylläinen päällä
Sen yhdessä jaamme me täällä
Ja mä lupaan Että lippu Arendelin liehua saa
Se liehuu ainiaan
Tuo lippu liehuu saa
Jotkin muutu ei
Vaikka aika tuo rientää vaan
Jotkin vaihdu ei
Vaikka tuleva ahdistaa
Onni kestäköön Huolet hälvetköön
Aikaa ei kiinni saa
Jotkin muutu ei
Niin kuin se ett' oot ystäväin
Se ett' oot ystäväin
- Se ett' oot ystäväin - Se ett' oot ystäväin
Ja halini lämmin tää
Selvä. Leijona?
Harmaakarhu?
- Hirviö? - Ruskeakarhu?
- Vihanaama? - Mustakarhu?
Hans?
- Parantumaton hirviö? - Elämäsi suurin erehdys?
Hän ei edes pussannut.
Konna!
Kaikki melkein arvasivat.
No niin, Olaf. Sinun vuorosi.
Hyvä on.
Paljon helpompaa nyt, kun osaan lukea.
Salamakierros. Pojat vastaan tytöt.
Selvä. Valmiina ollaan.
Nyt.
Yksisarvinen.
Jäätelö!
Linna! Tamminen!
Teepannu! Hiiri!
Elsa!
Olaf ei saisi muuntautua.
Ei se mitään. Tämä on helppoa.
Kaksi siskosta, yksi mieli.
- Kiitos. - Hyvä on.
Nyt lähtee.
Kyllä sinä osaat, Elsa.
Vaikka nyt.
Käytä koko kroppaasi.
Eikö mitään?
Ilma? Puu? Kansa?
Puukansa? Ei sellaista sanaa ole.
Lapiopoika? Hampaat?
Tiskaaminen?
- Jääkarhu? - Hei.
Anteeksi.
Anna jokin vinkki.
Säikkynä?
Hajamielinen?
Huolissaan? Paniikissa? Sekaisin?
Näytät siltä, että olisit sekaisin.
- Me voitimme. - Uusinta?
Kuulehan. Taidan mennä nukkumaan.
Onko kaikki hyvin?
Minua vain väsyttää.
Hyvää yötä.
Minuakin väsyttää.
Ja Sven lupasi lukea minulle iltasadun.
Vai mitä, Sven?
Lupasinko?
Olet hyvä matkimaan.
Niin kuin silloin, kun matkit Kristoffia ja sanoit:
"Minun pitää mennä puhumaan kiville lapsuudestani ja sen sellaisesta."
Aloittakaa vain ilman minua.
Vaikuttiko Elsa sinusta kummalliselta?
Hän oli oma itsensä.
Se viimeinen sana sai hänet tolaltaan. Mikä se oli?
- En tiedä. - Ei. Ei.
En tiedä, mutta...
Jää? Ei voi olla totta.
Eikö hän osannut esittää jäätä?
Käväisen hänen luonaan.
Kiitos, kulta. Rakastan sinua.
Niin minäkin sinua.
Ei se mitään.
Sisään.
Jokin on vialla.
- Sinullako? - Ei, sinulla.
Käytät äidin huivia.
Teet sen, kun jokin on vialla.
Loukkasimmeko me sinua?
Anteeksi, jos niin kävi.
Aika harvat ovat hyviä seurapeleissä.
Se on tosiasia.
Ei ole kyse siitä.
Mistä sitten?
Ihan kuin...
En halua sotkea asioita.
Mitä asioita? Pärjäät loistavasti.
Milloin näet itsesi samalla tavalla kuin minä näen sinut?
Mitä tekisin ilman sinua?
En häviä minnekään.
Tiedän, mitä tarvitset.
- Tule tänne. - Mitä?
Niin kuin äiti sanoi: "Tule viereen. Oikein lähelle."
Missä kuohuu
Tyrskyt veen
Siellä vuo tuo
Virtaa muistojen
Tiedän, mitä yrität.
Uinu kultain turvass' ain'
Ja lohdun löydät sanoistain
Sinut kuulen
Mut en tuu
Vastaukset löytää
Saa joku muu
Tuhat syytä mull' on Jatkaa arkeani näin
Sulkee korvat sulta Mutta huudat sisälläin
Ääni et oo
Vain pelkkä häly korvissain
Ja jos sinut kuulen
Vaikka en
Se höpinää on vain
Linnassamme viihdyn Muista huolta pitäen
Oi anteeks anna, seireeni Mut sua seuraa en
Jäi seikkailut taakse Mä niitä kaipaa en
Pelkään että vaaraan joudun Jos näin seuraan sua
Tuntemattomaan
Hei, mitä nyt
Kun kerran näin mua valvotat
Mua johdatko harhaan
Kohti virhevalintaa
Vai ootko kaltaiseni
Joka mua muistuttaa
Ja johdattaa
Kohti suuntaa oikeaa
Joka päivä on vaikeampaa
Tunnen sen kun voimistun
Jokin näin mun sisälläin mua houkuttaa
Tuntemattomaan
Ootko siellä? Mutko tiedät?
Mutko tunnet? Tule esiin
Minne mua kannat? Et hyljätä saa
Näytä tie, mukaan vie
Tuntemattomaan
Ilma, tuli, vesi, maa.
Vesi!
Ilma raivoaa. Ei tulta, ei vettä.
Seuraavaksi maa.
Meidän on paettava.
Ei hätää. Menkää kallioille.
Voi ei! Tuuli vie minut!
Otan sinut kiinni!
Kyllä. Kaikki ovat turvassa.
Tässä. Ota yksi.
Onko kaikki hyvin, Olaf?
On. Meillä sanotaan,
että "hallitaan se, mitä voidaan, kun mikään ei ole hallinnassa".
En ymmärrä.
Olet kuullut äänen, mutta et ajatellut kertoa minulle?
En halunnut huolestuttaa.
Lupasimme, ettemme sulje toisiamme ulos.
Kerro, mistä on kyse.
Herätin lumotun metsän maagiset henget.
Tuota en arvannut kuulevani.
Hetkinen. Lumotun metsän?
- Josta isä meitä varoitti? - Niin.
Miksi teit sen?
Äänen vuoksi.
Tämä kuulostaa hullulta,
mutta se joka kutsuu minua, on hyvä.
Kuinka voit sanoa noin? Katso maatamme.
Tiedän. Minun taikavoimani tuntevat niin.
Minä tunnen niin.
Selvä.
Voi ei. Mitä nyt?
Peikot?
Kristoff! Meillä oli ikävä sinua.
Peikkopappa.
Teidän kahden kanssa ei ole koskaan tylsää.
Toivottavasti olet valmis vastaamaan tekosi seurauksista.
Vihaiset maagiset henget eivät sovi heikoille.
Miksi ne ovat vieläkin vihaisia?
Miten tämä liittyy Arendeliin?
Katsotaanpa, mitä näen.
Menneisyys ei ole sitä, miltä näyttää.
Vääryys vaatii hyvitystä.
Arendel ei ole turvassa.
Totuus on löydettävä.
Ilman sitä -
en näe tulevaisuutta.
Ei tulevaisuutta?
Jos tulevaisuutta ei näy,
täytyy tehdä vain niin kuin on oikein.
Ja minulle oikein on lähteä Lumottuun metsään -
ja etsiä se ääni.
Kristoff? Lainaisitko vaunujasi ja Sveniä?
En pidä tuosta ajatuksesta.
- Et mene yksin. - Anna, ei.
Minulla on voimani suojelemassa. Sinulla ei.
Anteeksi vain, minä nousin Pojoisvuorelle,
selviydyin jääsydämestä, pelastin sinut ex-poikaystävältäni,
ja tein kaiken ilman taikavoimia, joten minä tulen.
Niin minäkin. Minä ajan.
Minä tuon eväät!
Minä pidän huolta kansastanne.
Ethän päästä heitä takaisin ennen kuin palaamme?
En tietenkään.
Ilmoitetaan heille.
Olen huolissani Elsasta.
Pelkäsimme aina, että hänen voimansa olivat liikaa tälle maailmalle.
Nyt meidän on rukoiltava, että ne riittävät.
En anna hänelle tapahtua mitään.
Ketä kiinnostaa tietovisa?
Minua. Hyvä on.
Tiesittekö, että vedellä on muisti? Tosiasia.
Moni kiistää sen, mutta se on totta.
Tiesittekö, että salama iskee kuusi kertaa todennäköisemmin mieheen?
Tiesittekö, että gorillat röyhtäilevät ollessaan tyytyväisiä?
Tiesittekö, että silmä räpsyy neljä miljoonaa kertaa päivässä?
Tiesittekö, että vompatit kakkivat neliöitä?
Tiesittekö, että nukkuminen pitkillä matkoilla ehkäisee hulluutta?
- Tuo ei ole totta. - Onpas.
- Eihän ole. - Ehdottomasti.
Kyllä se on totta.
Tepä olette yksimielisiä.
Mutta tarkistan asian kotona.
Kumpikin nukkuu.
Mitä haluat tehdä?
Sven, tasaisesti.
Anna. Anna?
Muistatko ensimmäisen matkamme?
Sanoin, että vain kaheli menee naimisiin juuri tapaamansa miehen kanssa.
Siis mitä? Kaheli?
Et kai sanonut, että olen kaheli. Pidätkö minua kahelina?
En. Pidin.
Sinä olit...
...ei-kaheli.
Selvästi.
Vain lapsellinen.
Et lapsellinen. Rakkaus oli uutta. Samoin minulle.
Ja silloin saattaa toimia väärin.
Eli tarkoitat, että olen väärä sinulle.
Mitä? En. En sano, että olet väärä tai kaheli.
- Kristoff, lopeta. Ole kiltti. - Hyvä ajatus.
Kuulen sen. Kuulen sen äänen.
Niinkö?
Olaf, herää.
Vau.
Mitä...
Lupaa, että teemme tämän yhdessä.
Minä lupaan.
Ei hätää.
Tiesittekö, että lumottu metsä on muuntautumisen paikka?
En tiedä, mitä tuo tarkoittaa,
mutta maltan tuskin odottaa, mitä se meille tekee.
- Hei! - Mitä tämä on?
- Älä työnnä. - Lopeta.
Liian kova vauhti.
Mitä se oli?
Ei. Ei, ei, ei.
Olemme jumissa. Tämä taisi olla odotettavissa.
Metsä on kaunis.
Pato. Se on yhä pystyssä.
Se näkyi Peikkopapan näyssä.
Mutta miksi?
En tiedä, mutta se on vielä kunnossa. Taivaan kiitos.
Miten niin?
Jos pato murtuisi,
siitä syntyvä hyökyaalto veisi mukanaan kaiken tästä vuonosta.
Kaikenko?
Mutta Arendel on tässä vuonossa.
Arendelille ei tapahdu mitään. Ei hätää.
Tule tänne.
Eri olosuhteissa tämä olisi aika romanttinen paikka.
Vai mitä?
Eri olosuhteissa?
Siis jonkun toisen kanssa?
Mitä? Ei. Tarkoitan, että...
- Jos emme pääse pois täältä... - Siis mitä?
Etkö usko, että pääsemme?
Ei. Ei!
Tarkoitan, että pääsemme.
Teknisesti ottaen tilanne on mutkikas, mutta tarkoitan...
Jos kuolemme...
- Luuletko, että kuolemme? - En! En, en.
- Missä Elsa on? - Joskus me kuolemme.
- Vannoin, etten jättäisi häntä. - Emme pitkään aikaan.
- Elsa! - Mutta joskus tulevaisuudessa kuolemme.
Älä holhoa minua.
Elsa!
Siinähän sinä olet.
- Oletko kunnossa? - Olen.
Hyvä homma.
Missä Olaf on?
Anna?
Elsa?
Sven?
Janina?
En edes tunne ketään Janinaa.
Ihan normaalia.
Mitä tuo oli?
Janina?
Ymmärrän mä sitten Kun oon vanha
Joskus vielä tästä tolkun saan
Vanha, viisas olen kun Silloin tähän havahdun
Et kaikki tää on normaalisettiä
Tiedän sen mä sitten Kun oon vanha
Myös miksi synkkään metsään tullut oon
Tiedän jälkeen vuosien Lapsellista pelko on
Mä tiedän sen Ei haittaa tää, ehei
Anteeks' mitä?
Sopeudun ajan myötä
Työtä pikkuisen teettää se
Kun mä vanhenen Tunnen aina turvan sen
Vaikk' näänkin Oudon ja kumman hepun myös
Siis ymmärrän mä sitten Kun oon vanha
Eikä syytä enää pelätä, ehei
Siitä vaan mä unelmoin
Ikämies kun olla voin
Kun oon mä vanha
Ihan kaiken tajuta mä saan
Normisettiä.
Olaf!
Hei.
Tässä on Tuulen henki.
Täältä tullaan!
Minua taitaa oksettaa.
Pitelisin hiuksiasi, mutta en löydä käsiäni.
Hei! Lopeta!
Elsa!
Päästä hänet!
Ole varovainen, Anna!
Hän on sisareni!
Prinssi Agnar!
Arendelin puolesta!
Varokaa!
Isä!
Onko kaikki hyvin?
Olen kunnossa.
Mitä nämä ovat?
Ne näyttävät hetkiltä ajan virrassa.
Minkä jutun sinä aina sanot?
Jutun?
Teoriani tekniikan kehityksestä pelastajana ja tuhona?
Ei se. Jotain...
- Koskiko se kurkkuja? - Ei.
Se liittyi veteen.
Niin. Vedellä on muisti.
Sinussa ja minussa ollut vesi on ollut ainakin neljässä ihmisessä -
ja/tai eläimessä ennen meitä.
Ja se muistaa kaiken.
Tuuli on palannut.
Ihanaa.
Taidan kutsua sinua Tuuleksi.
Tule pois sieltä.
- Hei. - Oletpa sinä outo.
Oletko jo paremmalla tuulella?
Isä. Tämä on isä.
Tämä tyttö.
Tyttö pelastaa hänet.
Tyttö on pohjanväkeä.
Mitä tuo on?
Olaf, mene taakseni.
Mitä aiot tehdä sillä?
Ei aavistustakaan.
Laske aseesi.
Ja laskekaa te omanne.
Arendelin sotilaita?
Uhkaatko kansaani, luutnantti?
Lähenteletkö minua, Jelena?
- Miksi tuo sotilas näyttää tutulta? - Ei, ei.
Luutnantti!
Ottakaa miekka!
Se oli taikaa.
Näitkö tuon?
Näin tietenkin.
Olipa se kylmä tervehdys.
Ovatko he olleet täällä koko ajan?
- Ovat. - Mitä me nyt teemme?
Minä hoidan tämän.
Hei, olen Olaf.
Anteeksi. Vaatteet ahdistavat minua.
Mietitte kai, keitä olemme ja miksi olemme täällä.
Juttu on yksinkertainen.
Se alkoi kahdesta siskosta.
Toinen sai syntyessään taikavoimat.
Toinen syntyi ilman niitä.
He rakastivat lumiukkoja yli kaiken.
Ei, Anna! Liian korkea!
Pam!
Äiti! Isä! Apua!
Pam! Ovet kiinni kaikkialla.
Siskot joutuivat erilleen.
Onhan heillä sentään vanhempansa.
Vanhemmat menehtyivät.
Olen Anna. Menin naimisiin juuri tapaamani miehen kanssa.
Elsa saa raivarin. Lunta! Lunta! Pakoon!
Lumihiutaleeni sykkivät taikaa.
Minä elän.
Jääpalatsi yhdelle. Jääpalatsi yhdelle.
Mene pois, Anna.
Sydämeni.
Hyvänen aika sentään.
Vain tosirakkauden teko voi pelastaa sinut.
Tässä tosirakkauden suudelma.
Et ansaitse sitä.
Arvaa mitä? Olenkin pahis.
Mitä?
Ja Anna jäätyy ikiajoiksi.
Voi, Anna.
Sitten hän sulaa!
Sitten Elsa herätti maagiset henget,
ja jouduimme lähtemään maasta.
Ainoa toivo on löytää totuus menneisyydestä,
mutta emme tiedä, miten.
Paitsi, että Elsa kuulee ääniä, ja sehän on hyvä.
Onko kysyttävää?
He taisivat ymmärtää.
Oletko todellakin Arendelin kuningatar?
Olen.
Miksi luonto antaisi arendelilaiselle taikavoimat?
Ehkä se halusi hyvittää kansasi teot.
Kansani on syytön.
Emme olisi hyökänneet ensin.
Totuus tulkoon ilmi.
Hei. Anteeksi.
Mitä nyt?
Aivan. Luutnantti Matias.
Kirjasto, toinen muotokuva vasemmalla.
Olit isämme virallinen henkivartija,
Agnar.
Mitä vanhemmillenne tapahtui?
Heidän laivansa upposi Etelämerellä -
kuusi vuotta sitten.
Näen hänet. Näen hänet teidän kasvoissanne.
Niinkö?
Sotilaat.
Olemme ehkä ikääntyneet, mutta olemme edelleen vahvoja.
Puolustamme Arendelia ylpeinä.
Hetkinen.
Joku on kutsunut minua.
Tahtoisin löytää hänet.
Uskon, että hänellä on vastaus metsän vapauttamiseen.
Luota minuun. Haluan vain auttaa.
Me luotamme vain luontoon.
Kun luonto puhuu...
Me kuuntelemme.
Ymmärrän tämän sitten vanhempana.
Tulen henki!
Perääntykää!
Paetkaa joelle!
Ei! Ei! Porot! Tuo on umpikuja.
Tule, Sven.
Pelastamme heidät.
Elsa! Tule pois sieltä!
Ei, ei.
Elsa!
No niin, kamu. Hoidetaan tämä.
Anna!
Vie hänet täältä.
Ei! Elsa!
Kaikki katsovat meitä, vai mitä?
Mitä neuvot?
Et mitään?
Mitä tuo mahtoi tarkoittaa?
Sinäkin kuulet tuon.
Joku kutsuu meitä.
Kuka se on? Mitä me teemme?
Selvä. Jatketaan pohjoiseen.
Elsa!
- Taivaan kiitos! - Anna.
- Oletko kunnossa? - Mitä sinä teit?
Sinulle olisi voinut käydä huonosti. Et voi seurata minua tuleen.
Ellet halua, että seuraan sinua tuleen, älä mene tuleen.
Sinä et ole varovainen.
Anteeksi. Oletko kunnossa?
Menettelee.
Tiedän, mitä tarvitset.
Mistä saitte sen huivin?
Se on pohjanväen huivi.
Mitä?
Se kuuluu yhdelle vanhimmista suvuista.
Tämä oli äitimme.
Elsa.
Nyt ymmärrän.
Tämä on äiti.
Äiti pelasti isän hengen sinä päivänä.
Äitimme oli pohjanväkeä.
Me olemme pohjanväkeä.
Olemme auringon kansa.
Lupaan teille, että vapautan tämän metsän -
ja pelastan Arendelin.
Aikamoinen lupaus, Elsa.
Vapauttaa metsä?
Anteeksi.
Jotkut meistä syntyivät täällä, emmekä ole koskaan nähneet taivasta.
Ymmärrän.
- Olen Reidar. - Kristoff.
Kuulin taas sen äänen.
Meidän on mentävä pohjoiseen.
Mutta järkäleet liikkuvat pohjoisessa öisin.
Voitte lähteä aamulla.
Olen Hunajavarpu.
Hunajavarpu, teemme kaikkemme.
Minulla olisi kysymys.
Millä tavalla käsittelette -
iän mukanaan tuomaa ajattelun lisääntyvää kompleksisuutta?
Loistavaa!
Oli virkistävää jutella tämän päivän nuorten kanssa.
Tulevaisuus on hyvissä käsissä.
Voi ei. Älä syö sitä.
Et tiedä, missä olen astellut.
En saa hänen huomiotaan. Enkä sano oikeita asioita.
Sinulla kävi tuuri.
Minä en tiedä naisista mitään.
Mutta tiedän, että meillä on mahtava tapa kosia.
- Jos aloitamme nyt, olet valmis aamulla. - Niinkö?
Ja parasta on, että siihen liittyy paljon poroja.
Entä kotipuolessa?
Vielä Helimalla on majatalo?
Kyllä vain.
Niinkö? Onko hän naimisissa?
Vau. Miksei tuo helpottanut oloani?
Mitä muuta kaipaat?
Isääni. Hän menehtyi kauan ennen tätä.
Hän oli mahtava mies.
Hän loi meille hyvän elämän Arendeliin.
Hän opetti minulle, ettei hyvä ole itsestäänselvyys.
Hän sanoi: "Ole valmis."
"Juuri, kun uskot löytäneesi tien, elämä heittää uudelle polulle."
Mitä pitää tehdä, kun niin käy?
Ei saa luovuttaa. Edetään askel kerrallaan.
Ja tehdään, niin kuin oikein on?
Niin. Kyllä sinä osaat.
Haluan näyttää sinulle jotain. Saanko?
Tiedät ilman, tulen, veden ja maan.
Niin.
Mutta katso, on vielä viideskin henki.
Sen sanotaan olevan silta meidän ja luonnon taian välillä.
Viides henki?
Jotkut sanovat kuulleensa sen äänen sinä päivänä, kun metsä tuhoutui.
Isäni kuuli sen.
Luuletko, että juuri se kutsuu minua?
Ehkä. Mutta vain Ahtohalla tietää.
Ahtohalla.
Tyynnyttää sen mieles suo
Mut varo ett' ei vie sen vuo
Miksi tuutulauluissa pitää olla jokin kamala varoitus?
Mietin samaa.
Järkäleet.
Mitä ne täällä tekevät?
Piiloon.
Ne tulevat.
Tämän takia tulella ei leikitä.
Ei sinulle voi olla vihainen. Miksi olet noin söpö?
Et kai aio seurata noita?
Entä jos voin rauhoittaa ne kuten tuulen ja tulen?
Tai mitä jos ne murskaavat sinut ennen sitä?
Muista, että tavoite on löytää se ääni,
löytää totuus ja viedä meidät kotiin.
Hei, se oli lähellä.
Niin oli.
Järkäleet vaistosivat minut. Ne voivat palata.
En halua enää vaarantaa muita.
Olet oikeassa, Anna.
Meidän täytyy löytää se ääni.
Me lähdemme nyt.
Selvä. Mennään.
Minä vain...
Hetkinen. Missä Kristoff ja Sven ovat?
Niin. He taisivat lähteä Reidarin ja porolauman kanssa.
Lähtivätkö he?
Sanomatta mitään?
Sellaisia ihmiset ovat.
Pitääkö minun tuntea oloni näin naurettavaksi?
Kyllä. Ehdottomasti.
Ovatko kaikki valmiita?
Valmis!
Voisin harjoitella.
Rakkaus on ihanaa.
Hetkinen. Osaatko sinäkin tuon?
Osaan.
Ihan kuin kuulisit niiden ajatukset.
Kyllä. Ja sitten vain sanon sen ääneen.
Ja sitten vain sanot sen ääneen.
Sieltä hän tulee.
Arendelin prinsessa Anna.
Kipakka, peloton, punatukkainen armaani.
Tuletko vaimokseni?
En.
Prinsessa lähti kuningattaren kanssa.
Mitä? Hetkinen. Mitä?
En yrittäisi lähteä perään. He ovat kaukana.
Niinkö?
Niin. Kyllä.
Lähdemme länteen, kohti Niittymaita.
Voit tulla mukaan, jos haluat.
Hei, olen pahoillani, että...
- Ei hätää. - Niinpä.
Paras lähteä pakkaamaan. Tuletko mukaan?
Minä... Nähdään siellä.
Selvä. Osaatko reitin?
Joo.
Tunnen metsät.
Poro ain' ihmisen voittaa
Sven, lempi rankkaa on
Tunne tuo lohduton
Sinun tuntees' se on
No niin, Kristoff
Avauduhan
Sä poissa oot
Polkumme eronneet on taas
Mä tänne jään
Miettien lähdenkö perään
Sä mennyt oot
Sitä en mä estää voi
Kai huomispäivä Luokses taas mut johtaa
Tältä tuntuu se siis Kun lähdet pois viereltäin
Ja mä oon se jonka kohtaloks' Jää haikailla näin
Ensi kertaa konsanaan
Täysin eksynyt oon
Sekaisin suunnista
Kun lähdit
Sut mä suojaan saattelin
Mut nyt mä eksynyt oon
Kun polkus pois mun luotain Näin vei
Mä eksynyt oon
Aiemmin
Mä huolta vailla vain astelin
Nyt yksinäin en enää tahtoisi jatkaa
Jos mä en
En olla sun saa
Missä oon Jos eromme tuskaa
Näin tuottaa
Mulle Pohjantähti oot
Kun täysin eksynyt oon
Sekaisin suunnista
Kun en sua nää
Oot mulle viitta ainoo
Kun mä eksynyt oon
Kaipaatkohan mua ees
Ootan näin
Tähteäin
- Tähteäin - Jos merkin saan
- Ett' oot mun vain - Mun oot vaan
Kunnes nään
- Mä eksynyt oon - Eksynyt
Eksynyt oon Mä eksynyt oon
Eksynyt oon Eksynyt
Mä eksynyt oon
Hei, Olaf? Mitä jos vain toinen teistä laulaisi?
Aivan. Hän laulaa nuotin vierestä.
Hei, Tuuli palasi.
Mitä?
Ei voi olla?
Mikä se on?
Äidin ja isän alus.
Mutta eihän tämä ole Etelämeri.
Ei olekaan.
Miksi heidän laivansa on täällä?
Miten se on täällä?
Se on varmaan ajelehtinut Tummalta mereltä.
Mitä he siellä tekivät?
En tiedä.
Miten laiva pääsi tänne sumun läpi?
Luulin, ettei siihen pysty kukaan muu.
Paitsi jos siellä ei ollut ketään.
Täällä on pakko olla jotain.
Hetkinen. Etsitään.
Kaikissa Arendelin laivoissa on salalokero.
Vedenpitävä.
Varsin nokkelaa.
Olisivat tehneet koko laivasta vedenpitävän.
Täällä.
Mitä kieltä tämä on?
En tiedä. Mutta tämä on äidin käsialaa.
"Jääkauden loppu."
"Joki löydetty, mutta kadonnut."
"Taian lähde, Elsan lähde?"
Tämä on kartta.
He tulivat pohjoiseen ja aikoivat ylittää Tumman meren kohti...
Ahtohallaa.
Se siis on totta.
Ahto... mikä?
Ahtohalla.
Se on taianomainen joki, joka tietää kaiken menneestä.
Tuo vahvistaa teoriani veden muistista.
Vedellä on muisti.
Elsa?
Haluan tietää, miten heidän kävi.
Ahtohallan on oltava hänen taikansa lähde.
Jatkamme matkaa Elsan vuoksi.
Aallot ovat liian korkeita!
- Iduna! - Agnar!
Elsa!
Hei? Mitä sinä teet?
Tämä on minun syytäni.
He etsivät vastauksia minun takiani.
Et ole vastuussa heidän valinnoistaan.
En. Vain heidän hengestään.
Lopeta. Ei.
Jelena kysyi, miksi henget palkitsivat Arendelin kuningattaren taikavoimilla.
Koska äiti pelasti isän.
Äiti pelasti vihollisensa.
Hänen hyvä tekonsa palkittiin sinulla.
Sinä olet lahja.
Minkä vuoksi?
Jos joku voi selvittää menneisyyden...
Jos joku voi pelastaa Arendelin ja vapauttaa metsän, niin sinä.
Uskon sinuun, Elsa. Enemmän kuin kehenkään tai mihinkään.
Hunajavarpu sanoi, että oli viides henki.
Silta luonnon taikavoimien ja meidän välillämme.
Viides henki?
Se on kutsunut minua Ahtohallalta.
Vastaukset menneisyydestä ovat siellä.
Sitten me lähdemme Ahtohallaan.
Emme me. Minä.
Mitä?
Tumma meri on liian vaarallinen molemmille.
Ei. Ei! Teemme tämän yhdessä.
Muistatko laulun? "Mutt' varo ett' ei vie sen vuo."
Kuka estää sinua menemästä liian pitkälle?
Sanoit uskovasi minuun. Että olen syntynyt tekemään tämän.
En halua estää sinua.
En halua estää sinua olemasta se, mikä sinun täytyy olla.
En vain halua, että kuolet,
kun yrität auttaa kaikkia muita.
Älä tee sitä yksin.
Anna minun auttaa.
En voi menettää sinua.
Enkä minä sinua.
Tule.
Siis mitä?
Mitä sinä teet?
Elsa!
Ei! Ei!
Olaf, auta minua pysähtymään.
Anna kätesi!
Pidä kiinni!
Odota! Ei! Ei!
Voi ei.
Tämä voi kuulostaa hullulta,
mutta aistin kasvavaa kiukkua.
Minä olenkin kiukkuinen!
Hän lupasi, että teemme tämän yhdessä.
Niin.
Mutta tarkoitin, että aistin kasvavaa kiukkua itsessäni.
Oletko sinä vihainen?
Taidan olla.
Elsa työnsi minutkin pois eikä edes hyvästellyt.
Sinulla on oikeus olla tosi vihainen hänelle.
Sanoit, että jotkin eivät muutu.
Mutta sen jälkeen on muuttunut ihan kaikki.
Niin on.
Mutta minä pidän edelleen sinun kättäsi.
Hyvä huomio.
Oloni on parempi. Olet hyvä kuuntelija.
Älä hyssytä. Se on epäkohteliasta.
Ei! Ei!
Järkäleet.
Ne ovat valtavia.
Pidä kiinni, Olaf.
Älä vain huuda.
Löytyi.
Kiitos.
Missä me olemme?
Luolassa, josta ei pääse ulos.
Mutta tästä pelottavasta, pimeästä aukosta pääsee sisään.
Tule, tästä tulee hauskaa.
Olettaen, ettemme jää tänne ikiajoiksi eikä kukaan löydä meitä,
sinä näännyt nälkään ja minä luovutan.
Mutta on tässä jotain hyvääkin. Elsalla takuulla menee paremmin.
No niin.
Ei!
Tietenkin.
Jäätiköt ovat jäisiä jokia.
Ahtohalla on jäätä.
Kuulen sinut.
Ja olen tulossa.
Vapisen mä kauttaaltani
Mut kylmä ei oo
Jotain tuttua on
Uni josta mä kiinni en vain saa
Aistin hahmos sun
Vanhan ystävän se on
Saavun paikkaan
Ja se lähes koti on
Sisälläin on aina ollut
Linna jäinen, kylmä niin
Salaisuuttas sun
Et tahdo piilottaa
Saavu jo
Sut tahtoisin löytää
Tullut on
Vuoros sun
Oletko se jota etsinyt oon ainiaan
Saavu jo
Niin oppia saan
Nyt varma olen aivan
Vaikka epäillyt oon
En tullut tänne turhaan
Se syy voiko olla kohtaloon
Muista poikkesin mä aina
Erilainen aina vaan
Se nytkö on, kun kohtalon
Saan vihdoin tietää sen
Saavu jo
Mä en enää pelkää
Halki yön
Matkannut oon
Sä olet se jota oottanut oon
Ainiaan
Saavu jo
Sinut nähdä nyt saan
Luokseni tuu
Saavu mun luo
Sut viimeinkin
Nähdä mun suo
Luokseni tuu
Saavu mun luo
Sut viimeinkin
Nähdä mun suo
Missä kuohuu
Tyrskyt veen
Siellä vuo tuo
Virtaa muistojen
Äiti.
Uinu kultain turvass' ain'
Löydän sen
Saavu jo
Ja voimasi näytä
Vahvaks tuu
Synny uudelleen
Sinua aina mä ootin vain
- Sua ootin vaan - Saavu jo
Sua ootin vaan
Hei, olen Olaf. Tykkään lämpimistä haleista.
Tykkään sinusta, Olaf!
No niin, pystyt siihen.
Tänne jään ja nostan pään
Niin kuin kana, jolla on apinan kasvot!
En vain katsonut eteeni. Mutta kaikki on hyvin.
Prinssi Hans Eteläsaarilta.
Rakastan sinua.
Tahdon kertoa sinulle menneisyydestäni. Siitä, mistä tulen.
Minä kuuntelen.
Iduna!
Mitä majesteetti lukee?
Joku uusi tanskalaiskirjailija.
Kuningas Runard, anteeksi. En ymmärrä.
Isoisä?
Toimme koko Arendelin kaartin.
Meillä ei ole mitään syytä olla luottamatta heihin.
Pohjanväki uskoo taikavoimiin. Ei heihin voi luottaa.
Isoisä?
Taika saa ihmiset tuntemaan olonsa kaikkivoipaisiksi.
He uskovat voivansa uhmata kuningasta.
Ei taika toimi niin.
Sinä vain pelkäät sitä.
Pelkoon ei voi luottaa.
Pato heikentää heidän maitaan, joten he joutuvat turvaamaan minuun.
Tyynnyttää sen mieles suo
Mut varo ett' ei vie sen vuo
He tulevat juhliin.
Silloin näemme heidän määränsä ja voimansa.
Kuten te otitte vastaan meidät, niin mekin teidät,
naapurimme, ystävämme.
Kuningas Runard, pato ei turvaa vesiämme.
Se tuhoaa metsän.
Se katkaisee tien pohjoiseen.
Ei puhuta siitä täällä.
Tavataan vuonolla. Nautitaan teetä.
Etsitään ratkaisu.
Ei!
Anna!
Minkä onnentunnelin valitsemme?
Pato heikentää heidän maitaan, joten he joutuvat turvaamaan minuun.
Kuningas Runard, pato tuhoaa metsän.
Elsa löysi sen.
Minkä?
Totuuden menneisyydestä.
Tuo on isoisäni,
joka hyökkää pohjanpäällikön kimppuun.
Päällikkö on aseeton.
Pato ei ollutkaan rauhan lahja.
Se oli ansa.
Se on vastoin Arendelin periaatteita.
Eikö olekin?
Tiedän, miten metsä vapautetaan.
Tiedän, miten oikaisemme vääryyden.
Miksi sanot sen niin surullisesti?
Meidän on rikottava pato.
Mutta Arendel jää veden alle.
Siksi kaikki pakotettiin lähtemään.
Heitä suojeltiin siltä, mikä on tehtävä.
Oletko kunnossa?
Nyt kelpaisi jokin iloinen asia.
Iloinen asia?
Kilpikonnat osaavat hengittää pepusta.
Ja tuolta pääsee ulos.
Tiesin, että voin luottaa sinuun.
Tule, Olaf. Elsa on varmaan jo tulossa takaisin.
Voimme tavata jossain ja...
Olaf?
Mitä tämä on?
Oletko kunnossa?
Hilseilenkö minä?
Hetkinen. En.
Ei tämä ole sitä.
Minä hajoan.
Minun taikani haihtuu.
Mitä?
Elsalla ei taida olla kaikki hyvin.
Luulen,
että hän meni liian pitkälle.
Ei. Ei.
Anna?
Olen pahoillani.
Sinun täytyy jatkaa tästä yksin.
- Vai mitä? - Odota.
Tule tänne.
Minä autan.
Nyt on hyvä.
Hei, Anna?
Keksin yhden asian, mikä pysyy.
Mikä se on?
Rakkaus.
Lämpimät halit?
Tykkään lämpimistä haleista.
Rakastan sinua.
Olaf? Elsa?
Mitä minä nyt teen?
Pimeys tällainen
Se uutta on
Kylmä niin Ja niin tyhjä, eloton
On elämämme mennyt
Ja valo pois
Terve pimeys
Näin sulle antaudun
Mä seurannut sua oon
Kuin ennenkin
Mut nyt en löytää sua mistään voi
Tää suru kovin raskas on
Se nujertaa
Ääni pienoinen
Mulle kuiskaa vaan
Poissa oon
Toivo myös
Luovuttaa ei saa
Siis tee kuin oikein on
Uutta päivää en mä yössä nää
Totuuden miten voi erottaa
En löydä enää suuntaa Näin yksin oon
Kun ainut tähti olit taivaallain
Kuinka nousisin taas
Kun nousta en sun kanssas' saa
Siis tee kuin oikein on
Askeleen
Toisenkin
Muuta nyt en mä tehdä voi
Kuin oikein on
Kauas katsoa en saa
Muuten alkaa pelottaa
Yks' henkäys vaan Yks' liike vain
Askel vie
Seuraavaan Näin eteenpäin
Mä meen läpi yön
Haparoin Valon että nähdä voin
Ja teen kuin oikein on
Kun aamu saa
Tajuaa
Selvää on ett' mikään ei oo niin Kuin ennen ollut on
Ja nyt sisälläin
Soi ääni näin
Sä tee
Kuin oikein on
Herätkää!
Juuri noin.
Ottakaa kiinni! Tulkaa!
Tänne!
Aivan. Tulkaa vain.
Tulkaa vain!
Tuo kelpaa!
Tänne päin, kaverit.
Mitä?
Ei, ei. Hän johdattaa ne padolle.
Kristoff!
Olen tässä. Mitä pitää tehdä?
- Mennään padolle. - Selvä.
Kiitos.
Mene. Mene.
- Auta minut ylös. - Nähdään toisella puolen!
Luutnantti Matias.
Teidän korkeutenne, mitä te teette?
Pato on purettava.
Se on ainoa keino hajottaa usva ja vapauttaa metsä.
Vannoimme suojelevamme Arendelia kaikin keinoin.
Arendelilla ei ole tulevaisuutta, ellemme korjaa vääryyttä.
Kuningas Runard petti kaikki.
Mistä tiedätte sen?
Siskoni antoi henkensä totuuden puolesta.
Pyydän.
Ennen kuin uhreja tulee lisää.
Varokaa!
Tuhotkaa pato! Vauhtia!
Heittäkää kivet!
Juuri noin.
- Sain otteen! - Anna!
Pidä kiinni!
Anteeksi, että lähdin siten.
Minun oli pakko suojella häntä.
Tiedän. Ei se mitään.
Rakkauteni ei horju.
Vau.
Katso taivasta.
En tajunnut, että sitä on noin paljon.
34 vuotta.
Viisi kuukautta.
Ja 23 päivää.
Oletko se tosiaan sinä?
Anna.
Luulin menettäneeni sinut.
Menettäneesi?
Sinä pelastit minut. Taas.
Pelastinko?
Ja Anna. Arendel ei ole tuhoutunut.
Eikö?
Henget olivat yhtä mieltä.
Arendel saa jäädä. Sinulle.
Minulleko?
Teit kuin oikein on. Kaikille.
Löysitkö viidennen hengen?
Sinä olet viides henki. Sinä olet silta.
Itse asiassa sillalla on kaksi päätä.
Ja äidillä oli kaksi tytärtä.
Me teimme tämän yhdessä.
Ja jatkamme vastakin yhdessä.
Yhdessä.
Elsa! Olet kunnossa!
Näytät erilaiselta.
Leikkasitko hiuksesi tai jotain?
Tai jotain.
Anna, minulla on yksi kysymys.
Selvä.
Haluatko tehdä lumiukon?
Mitä?
Onneksi vedellä on muisti.
Anna.
Elsa!
Kristoff! Ja Sven!
Te kaikki palasitte.
Tykkään onnellisista lopuista.
Jos tämä siis oli tässä.
Vai tuleeko kuolettavista vaaroista tuttu juttu?
Ei. Se oli tässä.
Olisi vielä yksi asia.
Anna, olet suurenmoisin ihminen, jonka olen tavannut.
Rakastan sinua koko sydämestäni.
Tuletko vaimokseni?
Kyllä!
Arendel on turvassa.
Mitä?
Ahtohalla on kaunis.
Hei.
Kuule, sinä kuulut tänne.
Vannoin toimivani aina Arendelin parhaaksi.
Onneksi tiedän, mitä se on.
Vaikka en tiedä, mitä muuntautuminen tarkoittaa,
tuntuu siltä, kuin tämä metsä olisi muuttanut meitä kaikkia.
Hänen majesteettinsa kuningatar Anna Arendelista!
Terve. Hei.
Sven, näytätpä sinä hienolta.
Hyvänen aika! Olaf!
Taisin hurmata.
Hurmaavaa.
Teidän majesteettinne.
Kristoff.
Laittauduitteko hienoksi minun takiani?
Se oli Svenin ajatus.
Tunti. Olen tällaisena yhden tunnin.
Se sopii. Nahka sopii sinulle paremmin.
Ihme, että kestät tunnin. Kamalaa.
Sitä se rakkaus teettää.
Mikä tämän taikahullutuksen nimi olikaan?
Valokuva.
Näytämme hyvältä.
Helima. Kenraali Matias.
Teidän majesteettinne. Palaan pian.
Katsele sillä välin kuvaamme.
Se oli vitsi.
- Miten tämä sujuu? - Loistavasti.
Maitamme ja kansojamme yhdistää nyt rakkaus.
Hei, Tuuli. Pidätkö?
Mitä sanot? Minulla on viesti siskolleni.
Kiitos.
"Sanapeli perjantaina. Älä myöhästy."
"Äläkä huolehdi, Arendelissa on kaikki hyvin."
"Pidä huolta metsästä."
"Rakastan sinua."
Niin minäkin sinua, sisko.
Hei, Tuuli. Lähdetäänkö ajelulle?
Oletko valmis?
Näyttäydy nyt!
Elsa. Ole se, joka olet.
Kyllä, äiti.
Elsa kupsahti.
Olaf kupsahti.
Anna itkee.
Ja sitten tapahtuu tärkeitä asioita, jotka unohdin.
Mutta olin oikeassa.
Ja vedellä on muisti ja...
Minä elän!
Ja tekin elätte.
Me elämme!
Hyvä tarina.
Tekstitys: Tarja Forss